Numele meu este Melinda Gordon.
Tocmai m-am căsătorit.
M-am mutat într-un orăşel.
Şi mi-am deschis un magazin de antichităţi.
Aş putea fi la fel ca tine.
Doar ca de când am fost mică,
am ştiut că pot vorbi cu morţii.
E în regulă, dragă.
"Spirite legate de pământ" le spunea bunica mea.
Au rămas aici, pentru că nu şi-au încheiat "afacerile" cu cei vii.
Şi vin la mine să-i ajut.
Pentru a vă spune povestea mea,
trebuie să v-o spun pe a lor.
Andrea. Melinda.
Staţi acolo.
Bună.
Bun venit în acestă seară, în Camera celor 3 Talente.
Un elev de-al nostru, Dillon Cho,
Şi-a imaginat un moment artistic foarte interesant.
Sperăm să vă simţiţi bine urmărind spectacolul Camerei celor 3 Talente
denumit "Calea fantomelor."
Ai auzit ce a zis: "Scrie ce şti."
Sunt atât de plictisit. Tata a plecat, iar mama este foarte ocupată.
Bună.
Vrei să te joci?
Cine eşti tu?
Sunt o fantomă.
Nu cred.
Vrei să mergem până la şina de tren?
Nu am voie să merg acolo.
E, haide.
Putem pune bănuţi pe şină şi o să-i vedem zdrobiti de roţi.
Melinda, ajută-mă.
Scena a 2-a: Şinele de tren.
- Bau. - Hei.
- Cum a fost la muncă? - Foarte ocupat.
Cum a fost spectacolul?
Mai înspăimântător decât m-am aşteptat.
Bravo pentru Dillon.
Nu am apucat să mă uit prin noul manual de instruite...
Aşa că o să mă duc jos să-l răsfoiesc.
Nu. Stai aici.
Pot dormi cu lumina aprinsă.
Bine.
Am uitat. A sunat mama ta azi de dimineaţă.
Ce dorea?
Nu ştiu. Nu a spus.
Cred că este ceva în legătură cu ziua de naştere.
Nu ai plănuit nimic, nu-i aşa? Promite-mi.
Nu am plănuit nimic.
Noi?
Eu.
Nimeni altcineva. Îţi promit.
Bine.
- Pentru că şti ce părere am despre asta. - Da ştiu.
Oricum aveam o mică speranţă că anul acesta o să termini cu asta.
Nici gând.
Te simţi bine?
Da. Sunt doar obosită.
Mel, ştiu că ai nişte probleme cu mama ta.
Şi chestia cu ziua de naştere...
- Vrei să vorbim despre asta? - Ce am putea vorbi?
Mamele singure nu se descurcă aşa bine. Se ştie asta.
Dar a crescut o fată foarte deosebită.
Da, acest aspect...
Melinda.
Te cunosc?
De ce nu mă ajuţi?
Cine eşti tu?
Nu şti?
- Nu poţi să dormi? - Da.
Probleme mari.
Ne poţi vedea?
Ghost Whisperer - Episodul 15 Primul spirit al Melindei
Traducere şi adaptare Iaur
Tocmai am deschis. Intraţi.
Bună
Ai văzut pe cineva prin magazin?
O clientă.
În afară de ea.
Nu.
Uau.
Trebuie să fie petrecerea lui Dillon.
Am cele mai ciudate sentimente, ca şi cum...
m-a urmărit cineva.
Un civil poate simţi energia fantomelor?
Un civil?
Ei bine, poate, dar ar trebui să fie o foarte puternică fantomă.
Mă scuzaţi. Cât costă asta?
Tocmai le-am activat mecanismul.
Credeam că sunt nişte păpuşi vechi.
Of Doamne.
Nu pot face asta. Intră în casă.
Copii, am ceva foarte, foarte trist să vă spun.
Unii dintre voi ştiu că Sarah Applewhite a fost foarte bolnavă în acest an.
În această dimineaţă,
părinţii ei m-au anunţat că Sarah a murit noaptea trecută.
Ştiu că este o veste foarte şocantă
Dacă vrea cineva să ne povestească despre ea...
Sunt aici ca să vă ascult.
Da, Melinda.
Doamnă Riley, Sarah nu a murit.
Stă chiar acolo.
Vreau să vorbesc cu mama şi cu tata.
Atunci de ce nu te duci să vorbeşti cu ei?
Nu-i găsesc.
Asta pentru că acum eşti la şcoală.
Du-te la tine acasă.
Melinda asta nu e o glumă.
Ai auzit-o doar.
Nu-şi găseşte părinţii.
De ce nu o ajuţi?
Ajunge Melinda.
Vreţi să spuneţi că nu o vedeţi?
Nu vă cred.
Dacă nu încetezi cu asta, o să te trimit la domnul Corbett.
De ce minţiţi toţi?
Este chiar în faţa voastră.
Îmi pare foarte rău. Eram la serviciu, şi traficul a fost dezastros.
Şi a trebuit s-o iau pe pod ceea ce a înrăutăţit situaţia.
- E în regulă. - Scumpo, ce s-a întâmplat?
Eşti bolnavă?
Nu. Cel puţin eu nu cred.
Nu ştiu dacă aţi auzit, dar...
una din colegele de clasă ale Melindei a murit.
Nu.
- Sarah Applewhite? - Da.
- Of, scumpete. Îmi pare aşa de rău. - Nu mamă. Ei greşesc.
Sarah trăieşte. Am văzut-o.
Şi nimeni nu mă crede.
Aşa o ţine de dimineaţă. Ia zăpăcit pe toţi copii.
Câţiva părinţi au venit mai repede să-şi ia copii acasă din cauza asta.
Îmi pare rău.
Ea doar...
- Este foarte emoţionată. - Dar e adevărat.
Cred că ar fi mai bine dacă Melinda ar sta acasă azi, poate se mai limpezeşte.
- Da, aveţi dreptate. - Mamă trebuie să mă crezi.
Îmi pare foarte rău. Haide Melinda.
Mamă.
Mamă de ce nu vorbeşti cu mine despre Sarah?
Nu e corect.
Melinda,
te rog să încetezi cu asta.
Am suferit mulţi ani din cauza asta cu mama mea. N-o să mai trec încă o dată prin acest chin.
Să treci prin ce?
Despre ce vorbeşti?
Nu pot face asta.
Mergi în camera ta, Melinda. Haide.
Sarah.
Eu doar
am fost uimită cum toate plutesc înapoi spre mine, ce confuză am fost, ce speriată eram.
Nu îmi puteam explica cum eu am văzut-o, iar restul clasei nu.
Cred că bunica ta ţi-a povestit despre astea.
Nu chiar atunci.
Mama mea era foarte supărată şi jenată faţă de aceste lucruri,
a ţinut totul secret ca şi cum noi am fi făcut-o de ruşine.
Şti că urăşte asta.
Îmi pare rău că treci prin asta. Aş vrea să mă întorc în timp,
şi să găsesc aceea micuţă fetiţă,
şi s-o fac să se simtă mai bine.
Şti ce? Chiar poţi.
În fiecare zi.
O sa şterpelesc asta.
Bine, şi ce ai de gând cu Sarah?
Ei bine, ea a fost foarte timidă.
Îmi amintesc asta. Şi atunci o sa fac o mică şmecherie.
Fantomele n-au nici cea mai mică idee cât timp a trecut, deci o să mă duc s-o caut.
Interesant. Prima ta vânătoare de fantome.
Da. Şi dacă este la fel ca alte fantome, locul de vânătoare va fi unul familar ei.
Asta înseamnă?
Asta înseamnă că trebuie să mă duc la mama acasă.
Nu e corect.
Treci în casă chiar acum.
Doamnă Riley?
Sper că vă amintiţi de mine. Melinda Gordon.
Bineînţeles.
Melinda!
Uite-te la tine. Ai crescut mare.
Radiezi de tinereţe.
Viaţa a fost foarte darnică la tine.
Până acum.
- Şi dumneavoastră arătaţi bine. - Eşti prea amabilă.
Ce te aduce pe aici?
M-am gândit foarte mult la micuţa fetiţă din clasa mea.
Ştiu că a trecut mult timp.
Dar vă amintiţi de Sarah Applewhite?
Da.
A fost foarte trist.
Vă amintiţi reacţia mea din aceea zi?
Da.
Copii mici au multă imaginaţie.
Deci nu trebuie să te simţi jenată.
Fără îndoială a fost modul tău de a înţelege ce s-a întâmplat.
Aşa e.
Mă întrebam dacă ştiţi ce s-a întâmplat cu părinţii micuţei Sarah.
Pentru că i-am căutat în cartea de telefon a oraşului Hamilton, dar nu i-am găsit.
S-au despărţit la scurt timp după moartea micuţei Sarah.
Şti, adesea un cuplu se desparte la pierderea unui copil.
Ştiţi unde stă vreunul dintre ei?
Nu, scumpo, nu ştiu.
Şi dacă am ştiut vreodată, am uitat.
Timpul este o chestie foarte haioasă, nu-i aşa?
Da.
Aşa e.
Nu mai am timp.
Sarah?
Vino, Chloe. O să pierdem autobuzul.
Vin.
Am căutat peste tot. Toate locurile pe unde m-am jucat când eram mică. Nu e nicăieri.
Doar aceea apariţie rapidă, atâta tot.
- Acestea pot fi gravate? - Ce?
Aceste săpunuri - le pot face monogramă?
De ce vrei să faci asta?
Da. De fapt,
Ştiu o pagină de internet care se ocupă cu asta. O să caut adresa de internet pentru tine.
Cred că e ceva care o împiedică să se arate
ceva de care nu-i este frică. Şi tot ce am de făcut - hei, avem loţiuni.
Chiar acolo.
Nu mă interesează.
Aceasta este adresa lor de internet. Pot grava orice. Trimite-le un e-mail.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Melinda,
a fost o clientă.
Ce am zis? Ai idee de ce nu-mi pot da seama?
Asta pentru că este prea evazivă, pentru că e timidă
când era copil. Dar observ că este un joc constant de vaţi-ascunselea cu ea.
Poate că e conştientă de ea.
Andrea, spiritele nu sunt conştiente de ele.
Melinda.
Melinda, mă vezi?
Ştiu că mă vezi.
- De ce nu mai vorbeşti cu mine? - Pleacă. Îmi creezi probleme.
Bine dar vorbeşte cu mine.
Melinda.
De ce vi la şcoală cu rochia de seară?
Dumnezeule. Ai dreptate.
Este conştientă de ea.
Din cauza asta a dispărut când i-am atras atenţia că e îmbrăcată cu rochia de seară.
Eşti un geniu.
Mulţumesc.
Acum putem muta păpuşile astea, pentru că mă scot din minţi.
Iar te simţi rău. Ştiu ce trebuie să fac.
Stai şi învaţă. Trebuie să mă întâlnesc cu cineva în dormitor.
Ce ai spus?
Cu mica mea prietenă.
De unde şti că o să vină?
Ne jucăm de-a vaţi-ascunselea. Pa.
Sarah.
Sunt eu
Melinda.
Doar eu.
Putem vorbi puţin?
Deci...
sunt aici
gata să mă bag în pat. Ca şi tine.
Şti ceva,
de ce nu vi pe la mine, vom fi ca... nişte somnambule.
Sau nu.
Şti că fantomele nu dorm.
Deci tu şti că eşti o fantomă.
Ei bine,
Nu mă mai simt bolnavă,
şi mă învârt pe aici de vreo 2 zile.
Bine, dar
când te uiţi la mine, îţi par mai bătrână decât tine?
De ce? A trecut ziua ta?
O să fie vineri.
O să împlineşti 9 ani. Ca mine.
9. Aşa e.
De ce ai fost aşa rea cu mine ieri, Melinda?
Nu ai vorbit deloc cu mine.
Îmi pare rău.
Eu doar...
şti tu.
Matematica. Nu am vrut s-o supăr pe doamna Riley.
Da.
Este foarte strictă.
Despre ce vrei să vorbim? Încerci să găseşti lumina?
Nu.
Am văzut lumina. Este chiar acolo.
Bine, dar de ce nu treci prin ea?
O să te simţi mult mai bine dincolo.
Nu pot. Sunt îngrijorată.
De ce?
Mama şi tata.
I-am auzit certându-se foarte tare noaptea trecută pe holul spitalului.
Era îngrozitor.
Suna că şi cu aveau pică unul pe altul.
Sunt sigură că erau doar foarte îngrijoraţi pentru tine.
Vreau înapoi acasă.
Altă familie locuieşte acum acolo.
S-au speriat când am încercat să vorbesc cu ei.
Cred şi eu.
Atunci
Nu vreau să trec prin aceea lumină
până când nu-i găsesc pe mama şi pe tata.
Şi nu mai am timp.
Cum îi cheamă?
Jack şi Grace.
Tati a construit casele astea,
şi mami...
Nu. Sarah.
A locuit în Hamilton.
Este acelaşi Jack Applewhite?
Da.
Hei. Nu cred că o să reuşeşti să organizezi ziua de naştere Melindei.
Ţi-am spus acelaşi lucru.
Nu pricep. Nu se bucură deloc.
De ce îşi dispreţuieşte ziua de naştere atâta?
Ceva în legătură cu mama ei.
Ar trebui să-şi verse oful înainte de a se împăca.
Am întâlnit-o pe mama ei doar de câteva ori.
Dacă nu găsim vreun indiciu din trecut, înainte să treacă ziua ei,
vom avea o foarte tristă Melinda. Fă ceva.
Jack Applewhite este arhitect.
Credeam că a fost afacerist. Dar m-am uitat şi la "arhitecţi." Iată-l.
Sarah o să fie foarte bucuroasă că l-am găsit.
Am stabilit o întâlnire cu el la ora 14:00.
Am putea lua prânzul în oraş mâine?
Da...
sigur.
- Bine. Pa. - Pa.
Sau va fi foarte fericită.
Scuză-mă.
Întâlnirea mea cu domnul Applewhite a fost la ora 14:00, şi acum este 14:45.
Îmi pare rău. Întârzie puţin.
Bine. Doar că trebuie să mă întorc la serviciu.
Marie, schimbare de planuri. Trebuie să fiu la 15:00 la o întâlnire.
- Domnule. Applewhite. - Da.
Sunt Melinda Gordon. Am avut o audienţă pentru ora 14:00.
Îmi pare rău. Trebuie reprogramată. Am o întâlnire în cealaltă parte a oraşului.
De fapt am venit cu o problemă personală.
Spunei Mariei că am zis eu să te programeze când poţi tu.
Am fost colegă la şcoală cu fiica ta Sarah.
O şti pe Sarah?
Da.
Am fost până în clasa a 4-a împreună.
Sarah ar fi fost de vârsta ta acum.
Despre ce e vorba?
Ei bine...
am avut un vis
noaptea trecută despre Sarah,
şi m-am gândit să vorbesc cu cineva apropiat ei.
Mi s-a întâmplat şi mie. De-a lungul timpului.
Dar noaptea trecută,
Am văzut-o pe Sarah.
Ce?
A venit la mine.
Nu doar...
... în vis. I-am văzut spiritul.
Înţeleg.
Este foarte interesant. Mult noroc cu asta.
Domnule Applewhite, vorbesc serios.
Sunt foarte grăbit. Şi...
precum am zis, de ce n-o suni pe secretara mea
Nu. Nu asta...
Melinda, nu-l lăsa să plece.
Trebuie să-l faci să creadă.
Ce ai făcut cu liftul?
Nimic. Jur.
Sarah e aici.
Nu spune "Sarah." Spune "Prăjiurica."
Prăjiturica.
Pentru că îmi plăceau prăjiturelele.
Iubea prăjiturelele, iar tu îi spuneai "monstrul prăjiturică," după care l-ai scurtat.
Îşi aminteşte.
Cine eşti tu? Cum faci asta?
Cum faci asta?
Vă jur, domnule Applewhite, eu doar
vreau s-o ajut pe Sarah.
Este uşor să spui despre cineva că a fost iubirea vieţii tale.
Am fost foarte apropiaţi Grace cu mine.
Ştia totul despre mine.
Bun, rău, indiferent.
Am trecut prin necazuri şi bucurii împreună.
Niciodată nu mi-am putut explica cum am putut fi aşa norocos.
După care a venit Sarah. A fost ca într-un basm.
După care Sarah s-a îmbolnăvit.
Nu prea au existat opţiuni...
Nu mai ştiam ce să facem ca să-i uşurăm suferinţa.
O vedeam întotdeauna când ne priveam unul pe celălalt.
Şi foarte curând, ne-am oprit...
în a ne privi.
Sarah a spus că voi ...
vă certaţi pe holul spitalului chiar înainte ca ea să moară.
Ne-a auzit?
Nici nu am bănuit că ea era conştientă.
Pentru ce vă certaţi?
Acel nou tratament.
Era experimental. Vroiam ca Sarah să-l încerce.
Grace era împotrivă.
Ea credea
că micuţul trup al fetiţei noastre a suferit prea mult.
Bineînţeles că avea dreptate.
Tratamentul avea efecte secundare de care nici nu ştiam.
Dacă ştiam că ne auzea...
Ea a tot încercat să vă găsească.
Am aflat că aţi divorţat, dar nu ştiu ce să-i spun ei despre asta.
Niciodată n-am ştiut exact ce s-a întâmplat.
Nu am mai căutat-o pe Grace.
Şi...
acum un an, am fugit de ea din nou.
Grace?
Este ca şi cum timpul ar sta pe loc.
Ne-am plimbat,
am servit o cafea, am luat masa
Ne-am mai plimbat.
A fost ca un miracol.
Ne-am regăsit, m-am simţit...
tânăr.
Am plănuit să luăm masa în acea seară de vineri la resturant ca doi îndrăgostiţi.
Dar Grace nu a venit.
Am sunat-o,
dar mi-a răspuns robotul.
Am sunat-o şi a doua zi,
şi am observat că a plâns,
Mi-a spus doar 3 cuvinte.
Prea multă durere.
Îmi pare rău.
Şi-a luat de lucru în alt oraş.
Nu mi-a spus unde.
Atunci am văzut-o ultima dată.
Sarah spera să vorbească cu voi împreună.
Este aici?
Nu.
Îi este frică...
se simte vinovată pentru despărţirea voastră.
Aş vrea să vorbesc cu ea.
Aş vrea mai întâi s-o găsesc pe Grace, dacă nu te superi.
Este important pentru Sarah să vorbească cu voi împreună.
Dar dacă nu o găseşti?
Atunci...
O să mă întorc.
Melinda, ce a spus?
Nu trebuie să te ascunzi, Sarah. Nimeni nu te poate vedea.
Tu mă vezi.
Da, bine, nu sunt mulţi oameni ca mine.
Poate că nu, din câţi cunosc.
Uite,
Sarah, tatăl tău a iubit-o pe mama ta foarte mult.
Dar ai dreptate. Nu mai sunt împreună de ceva timp.
- Pentru că m-am îmbolnăvit. - Nu e din vina ta.
- Ei te iubesc foarte mult. - Atunci unde e mama?
- S-a mutat. Nu ştiu unde e. - Poate că mama ta ştie.
Ce?
Mamele noastre au fost prietene.
Se cunoşteau din liceu.
De ce n-o întrebi pe ea?
Nu mă pot duce s-o văd pe mama.
Întotdeauna m-a făcut să mă simt stingherită şi jenată
ce pot să fac.
Parcă ar fi geloasă că generaţia ei nu a avut parte de acest dar.
A sunat din nou.
Şi când aveai de gând să-mi spui?
Cred că vroia o sugestie pentru cadoul de ziua ta.
Asta chiar m-a mişcat, având în vedere că ea mi-a distrus toate aniversările zilei de naştere.
Mel...
nu-i da voie să facă asta.
Este ziua ta. Ia-o înapoi.
Aş lua-o dacă aş putea.
Crede-mă.
Bravo!
- Te iubesc. Fata mea cea mare. - Şi eu te iubesc, mami.
Hai fetelor mergeţi afară să-i daţi cadourile până tai eu tortul.
Ţi-ai pus o dorinţă, scumpo?
Despre ce discutaţi?
Avem o mică discuţie despre importanţa zilei de naştere
şi cum aceasta este ocazia perfectă să te bucuri de cel mai important dar pe care îl avem noi.
Mamă, ce vrei să faci?
Este ziua ei.
Nu este o zi de celebrare a morţilor.
Noi sărbătorim viaţa.
Plimbând-o prin cimitire macabre şi în camere funebre?
- Crezi că nu am aflat despre astea. - Melinda trebuie să fie educată.
- Încerc s-o protejez de acest lucru. - Mami, bunico.
Melinda, de ce nu te duci puţin în casă să te joci cu copii.
Nu, Beth. O să stea chiar aici.
Melindei nu ar trebui să-i fie ruşine cu darul pe care îl are.
Iar tu nu poţi nega existenţa lui la nesfârşit.
Bine mamă, foarte bine.
Renunţ.
De acum înainte,
tu îi vei face ziua de naştere aşa cum vrei, iar pe mine să mă laşi în pace.
Melinda, mă duc să mă întind puţin. Iar am o migrenă,
mulţumită bunicii tale.
Bună mamă.
Melinda.
Totul este în regulă?
Eşti bine?
Da. Totul este în regulă.
Nu mă aşteptam să vii.
A fost o chestie de ultim moment.
Arăţi minunat.
Hai intră.
Scuze pentru deranj.
Am fost foarte ocupată, iar ordinea din casă parcă a ieşit de sub control.
Nu pot spune că a fost vreodată sub control.
Oricum, şti despre ce vorbesc.
- Ce face Jim? - E bine.
Vroiam să vin pe la voi să văd cum a-ţi aranjat casa.
Cred ca a ieşit foarte bine.
Dar încă nu am avut timp.
Hei, vino, stai jos.
Vrei ceva de băut?
Nu mulţumesc. Nu pot să stau prea mult.
Speram...
bine...
atunci aşa să fie.
Mă bucur să te văd. Ţi-ai tăiat parul.
Este foarte atrăgător.
Aşa e.
De ce e nervoasă?
Am venit pentru că am nevoie de nişte informaţii,
m-am gândit că tu mă poţi ajuta. Eu?
Îţi aminteşti de Sarah Applewhite? A fost în clasa a 4-a cu mine.
Bineînţeles dragă. Am făcut liceul cu mama ei.
Ne plimbam împreună cu voi în cărucioare când eraţi bebeluşi.
Dar micuţa Sarah s-a îmbolnăvit
Grace şi Jack parcă erau în altă lume.
Dar de aici şti restul.
De fapt chiar acum îmi amintesc restul.
Prima dată când am văzut un spirit, îţi aminteşti?
Melinda, chiar trebuie? Chiar trebuie ce?
De ce orice discuţie se rezumă la spirite?
De ce nu vrei să vorbeşti despre asta deloc?
Pentru că mă enervează. Tot ce am vrut pentru tine a fost o viaţă normală.
De ce mamă?
De ce normal e aşa bine?
Viaţa mea e fascinantă.
Este extraordinară. Am găsit o cale de a ajuta oamenii.
De ce nu te bucuri măcar pentru asta?
Nu poate, Melinda.
Fantomele o sperie.
Nu vreau să mai discutăm despre asta.
Ai venit pentru o informaţie.
Spune-mi doar ce vrei să şti.
Am avut dreptate.
Mama ta ştia unde e mama mea. Să mergem.
Poate că ar fi mai bine să vorbesc eu mai întâi cu mama ta.
De ce?
Pentru că ar putea fi o discuţie de adulţi.
Melinda, eşti un copil. N-o să vorbească cu tine chestii de adulţi.
Aşa e...,
bine, vrei să vorbeşti cu amândoi împreună nu-i aşa?
Tatălui tău poate nu i-ar conveni
dacă ar afla că ai vorbit cu mama ta mai întâi.
Bine.
Dar cum voi şti când e momentul?
Aşteaptă-mă la mine acasă.
Toţi aţi crescut. Nu-mi vine să cred.
M-am simţit aşa bine după ce am vorbit cu mama ta. Ce mai face?
E bine.
Ne-am distrat de minune cândva, eu şi ea.
Te jucai cu Sarah. Aveai o minge. V-aţi distrat ore întregi.
Îmi pare rău dar nu-mi amintesc.
Cum ai putea? Aveai 2 sau 3 ani.
Voi aţi fost o bucurie pentru noi.
Aceste amintiri,
niciodată nu le pierzi.
Mama ta...
N-am văzut până atunci o mamă care să-şi iubească aşa mult copilul.
Asta e părerea mea, bineînţeles.
Stăteam acolo şi ne uitam foarte impresioante voi cum vă distraţi aşa bine!
Aşa perfect, aşa frumos.
Imaginea vieţii.
Grace...
te simţi bine?
Suză-mă, dar tu...
nu arăţi prea bine.
Nu?
Da...
cred că ai un motiv să crezi asta...
adevărul este că sunt pe moarte.
Eşti bolnavă?
Îmi pare rău. Nu ştiam.
Este o boală genetică.
Sarah a moştenit boala de la mine şi a murit din cauza mea.
Dar nu înţeleg.
Există un tratament. Acum te poţi vindeca.
Nu am lăsat-o pe Sarah să facă acest tratament atunci şi a murit.
Cum aş putea trăi cu gândul că mi-am omorât propriul copil?
Da, dar ai toată viaţa în faţă.
Da, pentru unii oameni.
Melinda, asta nu e ceva nou.
Mama ţi-a vorbit vreodată de bunica mea?
Ea avea un dar. Putea vedea şi vorbi cu oameni care au murit.
Beth nu mi-a spus asta niciodată.
Tu crezi asta?
Bunica a ajutat o mulţime de oameni.
Mama niciodată nu a înţeles.
Se pare că acest dar a sărit peste o generaţie.
Asta înseamnă...
că tu îl ai?
Sarah a venit la mine acum 2 zile.
Melinda.
Nu spune asta dacă nu e adevărat. Este adevărat.
Acum ştiu motivul.
Această boală s-a agravat
şi a făcut-o pe Sarah să te caute.
Vrea să vorbească cu tine şi cu tatăl ei împreună.
Vei face asta?
Melinda,
O să mă întâlnesc cu Jack.
Dar trebuie să-mi promiţi că n-o să-i spui de boală, altfel nu accept.
Promit.
Bună.
Intră.
Bună. Am primit mesajul tău, dar nu...
Grace?
Eu nu...
Te-ai întors? Nu am plecat niciodată Jack. Îmi pare rău.
Eu... nu înţeleg.
M-ai minţit? Te rog,
nu te supăra.
Mami, tati.
Sarah este aici.
Mai sunt supăraţi?
Vrea să ştie dacă mai sunteţi supăraţi unul pe celălalt.
Nu, scumpete.
...Cel puţin eu nu sunt.
Bineînţeles că nu suntem.
Îi poţi spune
că ne pare rău că ne-a auzit certându-ne în aceea seară pe holul spitalului.
Nu am dorit niciodată să o supărăm.
Ea vă poate auzi.
Întreabă-i dacă se mai iubesc.
Ea vrea să ştie dacă vă mai iubiţi.
Am iubit-o mereu...
pe mami, Sarah.
Întotdeauna.
Mami?
Grace, vrea să ştie ce simţi şi tu.
Da.
Îl iubesc, scumpete.
Nu-ţi face probleme din cauza asta.
Tati ştie că mami e bolnavă?
De unde şti?
Ce să ştiu?
Simt asta. Este bolnavă la fel cum am fost şi eu.
Trebuie să-i spui lui tati. Nu pot.
Ce spune?
Nu-ţi pot spune. Ce?
Asta e ridicol.
Ne-ai adus pe amândoi să vorbim cu fetiţa noastră, iar acum nu ne poţi spune ce zice?
Grace ştie.
Iar Sarah vrea să afle şi Jack.
Despre ce e vorba?
Ştiam că este o greşală.
Îmi pare rău. Nu pot.
Nu, Jack.
Crix.
Grace.
De când a început?
De anul trecut?
De ce...
de ce nu mi-ai spus?
Nu vroiam ca tu...
să vezi aşa pe cineva drag...
Vroiam să fi fericit.
Fericit?
Dar nu şti că eu pot fi fericit doar alături de tine?
Nu vreau să lupt cu boala.
Nu vreau să trăiesc pentru că nici ea n-a trăit. Nu e drept.
Vreau să vi cu mine, mami.
Mi-e aşa dor de tine.
Îi e dor de mama ei...
foarte mult.
Nu vreau să mori chiar acum.
Vreau să mai stai aici...
cu tati.
Ea vrea ca tu...
Grace, să te faci bine.
Vrea să stai cu Jack.
Spune-le
că e foarte bine dacă sunt fericiţi.
Spune-le că asta mă va face şi pe mine fericită.
Totul să fie ca înainte.
Ea vrea să vă spună că asta ar face-o foarte fericită.
Totul ar trebui să fie ca înainte.
Nu mai sunt supăraţi. Nu.
Mulţumită ţie s-au împăcat.
Simt că trebuie să mă trec dincolo.
Prin aceea lumină.
În regulă
eşti gata.
Va trece dincolo.
Sarah?
Întotdeauna vei fi cu noi.
Nu te vom uita niciodată, Prăjiturică.
Adio, iubito.
Te iubesc.
Nu mai e aşa înspăimântător, Melinda.
Îi poţi spune mamei tale asta.
De ce nu recunoşti valoarea a ceea ce fac eu?
Ce?
Doi oameni care se iubeau foarte mult, sunt acum din nou împreună.
Asta ar trebui să însemne ceva. Dar pentru nu ştiu ce motiv tu mă judeci pe mine pentru asta. De ce?
Să clarificăm asta. Nu te-am judecat niciodată pentru asta.
Dar trebuie să înţelegi. Am trecut prin multe probleme din cauza acestui dar.
Îmi amintesc ce coşmaruri aveai. Îmi amintesc ce speriată erai,
ce singură erai, venind de la şcoală plângând.
Cum crezi că se simte o mamă în această situaţie?
Cum crezi că mă simţeam eu? Oribil.
Asta vreau să spun.
Şti, Nu a fost întotdeauna...
un dar de care să mă bucur. Uneori chiar,
îl uram foarte mult.
Dar mă simt bine cu el, mamă.
Ajut.
Bunica a ajutat.
Înţeleg asta, Melinda.
Nu şti cât de mult...
mă bucur pentru tine.
Chiar mă bucur.
Nu.
Îmi ascunzi ceva?
De ce întotdeauna am sentimentul că ai vrea să spui ceva şi nu o faci?
Ei bine, fantomele nu mă sperie, dacă asta vrei să spui.
Nu ştiu de ce mă întrebi asta.
Nu am spus asta.
Ba da.
Ieri.
Nu, mamă,nu am spus asta.
Sarah a spus asta.
Ai văzut-o. Ai văzut-o pe Sarah.
Nu.
Ba da, ai văzut-o.
Opreşte-te Melinda. Nu am văzut-o.
Am auzit-o.
Îi vezi şi tu? Nu.
Nu ştiu.
Poate uneori.
Urăsc asta.
Mă face să mă simt nebună. Te face să te simţi nebună?
Gândeşte-te cum m-am simţit eu până acuma. Am fost minţită
de cineva în care aveam cea mai mare încredere.
Chiar mă întrebam de ce aveai mereu migrene. Pentru că încercai să nu observi nimic.
Te pot ajuta. Nu vreau să mă ajuţi.
Ai înţeles?
Mă bucur că tu te-ai obişnuit cu asta. Chiar mă bucur.
Dar te rog, nu mă obliga să fac şi eu la fel.
S-a făcut cam târziu.
Am nişte treabă.
La mulţi ani.
Da?
Bine mamă.
Nu pot s-o înţeleg pe mama ta.
Niciodată nu ţi-a spus asta.
Ciudat, nu?
Crezi că bunica ta ştia?
La asta mă gândeam acum. Chiar mă întrebam.
Suflă.
Uite,
pot să-ţi spun ceva?
Da. Bine.
La mulţi ani!
Mulţumesc.
Şti, mă gândeam dacă ar fi frumos...
să ieşim diseară...
să sărbătorim.
Chiar vrei?
Da. Viaţa e frumoasă.
Şti...
am mai pus în cui încă un an, ei bine,...
e un lucru important.
Aşa e.
E mare lucru.
Trebuie să plec
urmăreşte suspecţii uzuali.
Sună bine.
Resincronizare:DISTEL steloo@gmail.com